(untitled) (Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Хімія, 2024)
Актуальність і мета дослідження. Сульфоксіміни нещодавно привернули значну увагу дослідників як біоізостерні аналоги сульфонового, амідного, сульфонамідного та інших споріднених структурних фрагментів. З іншого боку, введення атомів Флуору є відомим прийомом у медичній хімії, що дозволяє покращувати фармакокінетичні та фізико-хімічні параметри біологічно активних речовин. Таким чином, розробка ефективних методів синтезу флуоровмісних сульфоксімінів, зокрема, з додатковими функціональними групами, а також визначення впливу їх структури на основні фізико-хімічні властивості, є актуальною задачею. Метою даної роботи є розробка масштабованих протоколів синтезу 1-бромо-4-(S-(флуороалкіл)сульфонімідоїл)бензенів та встановлення впливу атомів Флуору та сульфоксімінового фрагменту на ліпофільність (у порівнянні з нефлуорованими аналогами та відповідними сульфонами). Об’єкти дослідження. Флуоровані сульфоксіміни та сульфони жирноароматичного ряду. Методи дослідження. Багатограмовий органічний синтез флуорованих сульфоксімінів жирноароматичного ряду; доведення будови та характеристика синтезованих речовин за допомогою спектроскопії ЯМР на ядрах 1Н, 19F, 13C та хроматомас-спектрометрії; вимірювання ліпофільності методом рідинної екстракції у поєднанні з ВЕРХ. Результати. На основі відомого підходу до синтезу сульфоксімінів, що передбачає введення імінового фрагменту шляхом окиснення відповідного жирноароматичного сульфіду за участі фенілйодозодіацетату у присутності карбамату амонію, розроблено масштабовані протоколи синтезу 1-бромо-4-(S-(флуороалкіл)сульфонімідоїл)бензенів (флуороалкіл – CH2F, CHF2, CF3). Методом рідинної екстракції у поєднанні з ВЕРХ (протокол “shake-flask”) визначено ліпофільність одержаних сполук (а саме, логарифм коефіцієнту розподілу у системі 1-октанол – вода, LogP) та порівняно її зі значеннями для нефлуорованих аналогів, а також відповідних сульфонів. Висновки. Показано, що підхід до синтезу сульфоксімінів, що передбачає окиснення відповідного жирноароматичного сульфіду за участі фенілйодозодіацетату у присутності карбамату амонію, є ефективним для одержання флуорованих жирноароматичних похідних у багатограмових кількостях. Виявлено, що флуорування 1-бромо-4-(S-метилсульфонімідоїл)бензену за метильною групою поетапно підвищує ліпофільність молекули (у середньому приблизно на 0.6 одиниць LogP на кожен атом Флуору), тоді як перехід від сульфонів до сульфоксімінів у досліджуваній серії сполук знижує її приблизно на 0.7 одиниць LogP.